PERSONER OG BEGIVENHEDER ER OPDIGTEDE
ENHVER LIGHED MED VIRKELIGHEDEN ER UTILSIGTET
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Noget nyt om Marina Loiseau? - Ikke endnu.
Godmorgen.
Men jeg har nyt om Nadia El Mansour.
Jeg har forhørt mig om situationen.
- Hvorfor det? - For Deres skyld.
- Hvorfor? - Jeg ved det ikke.
Jeg tænkte, at De ville holde igen, så jeg spurgte kontoret i Syrien.
- Hvorfor skulle jeg holde igen? - Har De da forhørt Dem?
- Nej. - Det har jeg så.
Vil De høre mere eller hvad? Der er intet nyt.
Hun siges at være på rundrejse i Asien med sin fond.
Ingen undrer sig over, at hun er væk. Ikke én organisation er bekymret.
Selv familien virker ikke bekymret. Hvad det så betyder, ved jeg ikke.
- Tak. - Ingen årsag.
- Jeg vil gerne takke Dem. - Har De fået indsigt?
Ja, jeg har fået adgang til overvågningen.
Der er de.
Hvad sker der, hvis Lefkirs muldvarp ikke har fået dem derop om en uge?
- Så er han død, og det ved han godt. - Hvad har han mon tænkt sig at gøre?
Jeg ved det ikke. Jeg ville smide en skorpion i Cyclones underbukser.
Han ville ikke kunne klare sig en uge uden behandling.
Men hvordan får han overtalt de andre til at køre derop?
Okay, jeg skal nok holde op... Men tak for hjælpen.
Nu skal jeg være der.
Det drejer sig om Nadia El Mansour. Jeg tror, hun holdes fanget et sted.
Hun skulle på rundrejse med sin fond, og nu er hun sporløst forsvundet.
- Og hvad så? - Er der noget, vi kan gøre for hende?
Vi kan kun overdrage sagen til udenrigsministeriet.
Det kræver en diplomatisk indsats, og det kommer ikke til at ske.
Tingene forandrer sig hurtigt.
Siden Deres nylige hjemkomst har det storpolitiske spil ændret sig.
Der er vendt op og ned på reglerne.
Før var der Syrien og amerikanerne.
Og os.
I dag er der Syrien... Amerikanerne...
... mod Islamisk Stat.
Syrien, Rusland, Iran... Alle vil bekæmpe Islamisk Stat.
Inden længe taler amerikanerne nok med syrerne via et mellemled.
Men i det her nye spil er vi røget allerbagerst i bussen.
Man vil hverken se os eller tale med os.
Så hvis De beder ministeriet om hjælp til at få løsladt Nadia El Mansour -
- spørger Bashar al-Assad: "Hvorfor skulle jeg gøre det?"
"Vi er jo allierede nu. I kan lide mig nu."
"Hvad gør I, hvis jeg siger nej? Ingenting? Jamen så siger jeg nej."
Nå?
Der sker ingenting. Det går i ring. De kører til nabolandsbyen og tilbage.
Nogle gange kører de derhen, 34 kilometer fra lejren.
Måske for at skide. Aner det ikke.
Hvorfor sidde klinet til skærmen?
Så jeg hele tiden kan holde øje med Cyclone.
Kom nu.
Hvad med hos dig?
Intet. Jeg er godt træt af det.
Marie-Jeanne... Telefon.
Ja?
Nej.
Sikker? Okay, tak.
Hun er på passagerlisten til Tbilisi, men er ikke rejst videre til Teheran.
Ifølge en passager tog besætningen en kvinde af flyet derovre.
Pis.
Jeg går derind.
Ja?
Vil De ikke nok banke på?
Jeg får kvalme af Deres mad.
Hvor er min kuffert? Hallo! Jeg skal bruge min kuffert.
Mine ting. Jeg skal bruge mine ting.
Se. Jeg skal bruge mit tøj og mit pas. Hvorfor er jeg her overhovedet?
Er jeg anholdt? For hvad? Jeg burde være i Teheran nu. Okay...
Telefon. Jeg skal bare bruge en telefon.
Jeg skal underrette nogle folk. Den her virker ikke. Nej...
Pis!
- Hvornår er det, De rejser? - Sidst i næste uge. Til Ardèche.
- De rejser aldrig langt. - Jeg flyver ikke.
- Hvorfor? - Fordi jeg er bange.
- Bange for hvad? - Det ved jeg ikke.
Bange for at dø. For at være bange. Jeg ved godt, at det er latterligt.
- Flykatastrofer er jo sjældne. - Statistikkerne virker ikke.
Jeg forstår det godt. Jeg har det ligesådan.
Her er det sjældent, næsten umuligt, at der opstår et problem med en agent.
To katastrofer, det er helt umuligt, og alligevel...
Det tænkte passagererne på det andet Malaysia Airlines-fly også.
Det, der styrtede ned i Ukraine.
Tager De kandiserede kastanjer med tilbage til mig?
Ja, naturligvis.
- Cubansk. Puertoricansk. - Nej tak.
Prøv hellere den her.
- Hr. Vincent, formoder jeg? - Hr. Al-Khatib.
Deres besked til min sekretær var gådefuld nok til at vække interesse.
Navnlig da vi aldrig fik lejlighed til at mødes, da De var Paul Lefebvre.
Jeg lytter.
- Har De nyt om Nadia El Mansour? - Nej.
Ville De kunne hjælpe hende, hvis De fandt ud af noget?
Nej, det tror jeg ikke.
Ville De kunne videregive en besked til en, som kunne hjælpe hende?
Hvilken besked?
- Jeg har et tilbud. - Det skulle virkelig være attraktivt.
Bare det, at jeg er her, synes de, der sender mig, er attraktivt.
Amerikanerne?
De har valgt mig, fordi jeg er et sikkert og usporligt mellemled.
- Hvordan ved jeg, at det passer? - De får den bekræftelse, De beder om.
En erklæring på al-Jazeera, hvor det officielt bekræftes af CIA -
- at Syriens kemiske våbenarsenal er i gang med at blive afviklet.
Det får De.
Er DGSE indviet i det her?
Nej. Jeg kæmper for noget, som DGSE nægter mig.
- Nadia El Mansours liv. - Og hendes frihed.
Når jeg har modtaget bekræftelsen, kan jeg kontakte mine venner -
- så vi kan finde en løsning.
Hold da kæft...
- Hej. Taler De engelsk? Må jeg...? - Ja.
Tak. Må jeg låne Deres telefon?
Jeg skal ringe til nogen, og min virker ikke.
I stykker. Kaput.
- Har De en mobil? - Måske.
- Må jeg låne den? - Måske.
Nej, nej, jeg vil bare låne Deres mobil.
- Så skal du være en god pige. - Ja, men jeg går ikke i seng med Dem.
- Jeg har alligevel ingen mobil. - Har De ikke?
Hvad laver hun her? Hun skal tilbage, ellers får du store problemer.
Hvad er det her? Du skal ikke prøve på noget.
SKJULT NUMMER
Hallo?
Hr. Vincent? Hr. Al-Khatib ønsker at spise frokost med Dem på lørdag.
- Ville det være muligt? - Ja.
Hans advokat, hr. Chehlaoui, er bortrejst -
- men vil gerne stille sin lejlighed til rådighed.
Udmærket.
- Hvad er det for en tid at komme på? - Jeg skulle lige hjem i bad.
Det er godt.
Måske er det ligesom i fodboldkampe, hvor der intet sker i 75 minutter -
- og så snart jeg går ud og pisser, bliver der scoret et mål.
- Noget nyt om Loiseau? - Nej.
Yes! Det lykkedes.
De har bevæget sig 200 km nordpå mod Felis.
- Så de er på vej derop? - Ja.
- Så rykker det åbenbart. - Langsomt. Stilheden før stormen.
- Nå, så er alt vist på plads. - Ja.
- De ved, hvor De kan finde os, ikke? - Det er svært at give slip, hvad?
- Det er hans baby. - Jeg har selv været der.
Og når operationsledelsen kom og tog over, de idioter...
"Hej, hej. Skrid så med jer, nu er det vores tur." Jeg hadede det.
- Men vi holder Dem underrettet. - Tak.
- Må jeg tage fri i nogle dage? - Nu? Det går jo løs her i weekenden.
- Men hvad kan jeg gøre? - Ikke efterlade mig her alene.
- Jeg holder mobilen åben. - Jeg joker. Snup du bare tre dage.
Du skal ikke sidde og vente ude foran kriserummet.
- Hvad skal du? - Besøge min far. Så sker der noget.
Og med lidt held vækker De mig en nat og siger: "Alt er gået godt."
Okay.
Kom ind. Jeg rejser væk nogle dage og ville lige tale med Dem forinden.
- Fint. Hvad med Loiseau? - Jeg er ikke bekymret.
- Hun er væk, og De er ikke bekymret? - Nej. Hun er trænet til det her.
Det er en test, ikke? De ved godt, hvor hun er.
Er det for at teste mine reaktioner? Se, om jeg er god til mit job?
De har ret, det lugter langt væk af test.
Men det er ikke nogen herfra, der står bag. Heller ikke mig.
- Hvorfor skulle jeg stole på Dem? - De har mit ord.
De har trænet hende, og jeg ved, at hvor hun end er, så klarer hun den.
Okay.
Hr. Vincent? Hr. Chehlaoui.
Jeg skulle egentlig ikke være her, men jeg fik rykket nogle aftaler.
Tag plads. Hachem er lige på trapperne.
Må jeg byde på lidt gin eller whisky? Eller foretrækker De et glas vin?
Jeg foretrækker at komme til sagen, hvis De ikke har noget imod det.
Hvorfor giver De en syrisk statsborger et tilbud i vores navn?
- Det var til jer. - Nå, det var også til os?
Kun til Dem.
Hvordan vidste De, at vi har mikrofoner på hotellet?
Tror De virkelig, at CIA kan aflytte et offentligt sted uden vores vidende?
- Så kan vi da sende jer beskeder. - Hvad er det præcis, vi taler om?
Jeg kom i kontakt med en syrisk efterretningsagent.
Nadim El Bachir. Han forsøgte at rekruttere mig.
Jeg kan genoptage kontakten, så De kan kommunikere -
- med den syriske efterretningstjeneste.
- Skulle vi have interesse i det? - Hvis ikke har jeg intet at gøre her.
Og hvorfor gør DGSE det ikke selv?
- Gør hvad? - Befrier fru El Mansour.
De har hverken midlerne eller viljen til det.
- Og det har vi. - Deraf mit tilbud.
- Hvorfor skulle vi have midlerne? - Hvis ikke er alt håb ude for hende.
Men så har jeg da prøvet alt.
De har vel faste procedurer i dens slags situationer?
- Jeg er villig til at samarbejde. - Et øjeblik.
Jeg vil gerne bede om noget at drikke.
- Må jeg bede om noget at drikke, tak? - Ja, naturligvis.
- Er De villig til at samarbejde? - Ja.
- Og til at tage en løgnedetektortest? - Ja.
Vi er nødt til at flytte afhøringen et mere sikkert sted hen.
De må ikke vide, hvor vi kører Dem hen.
Tager De jakken af?
- Taler De engelsk? - Nej, jeg kan ikke engelsk.
- Telefon? - Nej, jeg har ingen telefon.
Er det dine trusser?
- Ja... Beklager. - Nej, det er bare, fordi de er fine.
De er flotte med de blonder.
Vil du have mine trusser? Ja, bare tag dem.
De er simpelthen så flotte.
- Du må ikke sige noget. Shh... - Ja, shh...
Efterretningstjenesterne i Teheran og Tbilisi har talt meget sammen.
- Malotru havde ret. - Som altid.
- Ikke? - Jo.
Så iranerne er ved at teste Loiseau med deres georgiske venners hjælp.
Hvis vi griber ind, bringer vi hende i fare.
Bare hun ikke går i panik og prøver at kontakte os.
Det er præcis det, de ønsker.
- Tror De, hun står fast? - Ja.
Hun skal stå fast. Det er absolut nødvendigt.
- Hallo? - Reza, det er Marina.
Alle er bekymrede. Hvor er De? Tre dage uden at give lyd fra Dem...
Jeg blev taget af flyet, da vi mellemlandede i Tbilisi.
Det er noget med min kuffert, og nu sidder jeg på et lufthavnshotel.
- Jeg forstår ingenting. Hjælp mig. - Ja. Hvilket hotel?
Ved lufthavnen. Det står på russisk. Øjeblik, jeg spørger lige...
- Nå, hotellets navn? Hotel Tbisili. - Hotel Tbilisi, tror jeg.
Okay. Bliv der, og tag det roligt. Vi skal nok få Dem ud derfra.
Tak.
Selv tak.
Her. Det trænger De sikkert til.
Tager De slipset af?
- Min telefon? - Den får De, når vi er færdige.
Jeg skal kunne besvare vigtige opkald, ellers tiltrækker det opmærksomhed.
De vil ikke kunne besvare opkald, hr. Debailly.
Hvis jeg ikke besvarer visse opkald, vil det virke mistænkeligt.
Jeg kan forklare mig ud af det, men vi løber en risiko.
Så har De vel allerede besluttet, at vi ikke skal samarbejde?
Så er vi klar.
- Deres navn? - Guillaume Debailly.
- Hvor arbejder De henne? - I DGSE.
- Er vi færdige? - Ja.
Kort sagt: Du vil have os til at befri Nadia El Mansour -
- og til gengæld kontakter du Nadim El Bachir -
- med henblik på at etablere en forbindelse mellem os og syrerne?
- Er det korrekt? - Ja, det er korrekt.
Uden nogensinde at have drøftet det med nogen af dine chefer?
Ja.
Du afhopper til Vesten.
Du forråder dit land.
Og du er villig til at løbe den risiko?
Er hun virkelig det værd?
Det spørgsmål er irrelevant for mig. Jeg har bragt hende i den situation.
Og du er villig til at risikere alt bare for at få hende ud?
- Hallo? - De er 50 km derfra.
- Det bliver nok i aften. - Udmærket. Tak.
- Alt vel? - Ja. Alt vel hos Dem?
- Ja. - Godt. Holder De mig underrettet?
Naturligvis.
Hvis vi vil overveje hans tilbud, skal han være ude inden for en time.
Franskmændene har gang i noget stort -
- og de bliver mistænksomme, hvis han ikke dukker op.
Hvis vi ikke tager imod tilbuddet, er han alligevel færdig.
Men stoler vi på ham? Det er det afgørende her.
- Hvad får vi ud af det? - Intet.
Jeg er skideligeglad med syrerne, og det ved han udmærket godt.
Han kom til os og sagde: "Giv mig pigen. Giv mig et job."
Ikke andet. Det er ligegyldigt. Det afgørende er: Stoler vi på ham?
Ifølge detektoren løj han ikke en eneste gang.
- Nathan? - Du kender min holdning.
Jeg hader folk, der kommer til os. De er jo ikke til at stole på, vel?
- Skal jeg også svare på spørgsmålet? - Det ser sådan ud.
Lad mig tale med ham alene. Så giver jeg Dem mit svar bagefter.
Okay.
Vi skal have en snak, Guillaume.
De er usikre. Hvis de når frem til, at De er pålidelig, så kommer De hjem.
Og ellers kan De sidde i et fængsel, indtil Frankrig kræver Dem udleveret.
- Klart nok. - De bad om min mening.
Jeg bad om at tale med Dem, inden jeg gav dem et svar.
- Skal vi fortsætte vores samtaler? - Nej.
Jeg ville bare fortælle Dem, hvad jeg agter at sige til dem.
Sig frem.
Jeg tror selvfølgelig ikke, at De er pålidelig.
Hverken DGSE, Nadia El Mansour eller Deres familie har kunnet stole på Dem.
De spurter derudad for at undgå at se Dem selv i øjnene.
De er nok en fremragende agent.
Men jeg tror, De er ekstremt farlig. De er besat af at være i kontrol.
- Deres proportionssans er væk, og... - Stop.
Har De ikke overvejet, at jeg var forelsket?
At jeg ikke ville have, det skulle stoppe?
Trods regler og instrukser. Jeg begik én eneste fejl.
Og jeg har prøvet at rette op på den lige siden.
Så alt det her er ikke for at undgå at se mig selv i øjnene, nej.
For jeg ser skam mig selv. Og bryder mig ikke om det, jeg ser.
Og jeg gør alt for at prøve at rette op på min fejl.
Fornægtelsens magt har altid fascineret mig.
Tror De, det handler om kærlighed? Det er en rosenrød løgn.
Nej, De vil på mission igen, så De atter kan tage en maske på.
De har brug for den facade.
Det er derfor, De er farlig. Fordi det behov er umætteligt.
Godt...
Nu har De sagt, hvad De mener. Men hvad har De tænkt Dem at svare?
Hvorfor skulle det ikke være det samme?
Fordi der er noget lusket over Dem.
Jeg siger præcis det samme til Dem.
- Så De sender mig altså i fængsel? - Jeg beklager...
- Hvor længe har De arbejdet for dem? - Har De ikke gættet det?
Fra starten?
Nå?
- Hallo? - Så er det nu.
- Udmærket. Er De med? - Nej.
Okay, tak.
Hallo? Træffer jeg Marcel Gaingouin? Det er Guillaume Debailly.
- Hr. Gaingouin er optaget. - Det er vigtigt.
Et øjeblik.
- Gaingouin. Hvad er der? - De bør nok tage Sisteron med.
Er det dét, der er vigtigt? Svaret er nej.
Marcel... Hvordan vil De kunne vide, at han rent faktisk er der?
Har Deres folk set billeder af Cyclone med turban og langt skæg?
Hvordan kan De være 100% sikre på, at han er der?
- Jeg ser lige på det. - Tak.
- Hvor er Guillaume taget hen? - Sydpå.
- Sydpå? - Ned til sin far, tror jeg.
God idé. Hvad laver vi her? Vi dingler bare rundt.
Hvorfor sidder vi ikke derhjemme? Jeg skulle også være rejst væk.
- Hvad med chefen? - Forskanset inde på sit kontor.
- Det er til mig, er det ikke? - Nej, det er til mig.
Hej, kære kusine. Så nåede jeg endelig frem.
Lejligheden er fin. Her støjer lidt, men jeg er jo på arbejde hele dagen.
Godt, at min chef fik mig ud af det lortehotel.
De russere er sgu for dumme. Går det ellers godt i Paris?
Hvordan er vejret?
Raymond!
Hr. Gaingouin vil gerne se Dem i kriserummet.
Nå, for fanden... Tak.
Raymond? Hold os underrettet, ikke? Vi er her.
Jeg går ned i kriserummet. Loiseau har kontaktet Marie-Jeanne.
- Alt vel. - Godt. Det er da altid noget.
De er fremme nu.
To pickupper er lige ankommet. Jeg kan se otte mænd.
To foran og to bagpå i den første pickup.
Jeg kan se fire mænd i den anden pickup.
Vi formoder, at de er der, fordi nogen er syg.
Men vi kan ikke være sikre.
Vi ved ikke, om Cyclone er der, om det er ham, der er syg.
Er Cyclone der ikke, lader vi dem køre igen.
De holder 20-30 meter væk med motorerne tændt.
- Hvad laver de? - De er på vagt, hr. general.
- Må jeg sige noget? - Ja, hr. Gaingouin.
- Er Cyclone med? - Det er umuligt at sige.
- Vent, til vi har identificeret ham. - Forstået.
Vores læge går hen til dem.
Vi har fløjet lægen ind fra Libyen. De kan umuligt fatte mistanke.
- De vil have ham undersøgt i bilen. - Lægen kender ikke Cyclone.
- Han skal kigge efter arrene. - Lægen skal kigge efter ar.
- Hvor? - Ved blindtarmen. Og på brystet.
Hen over det højre knæ... Og på panden... Øverst til højre.
Han fik fjernet en testikel som niårig.
- Hørte De det? - Ja. Vi videregiver det.
Lægen tjekker det.
Hvis han tager kasketten af, betyder det, at det er Cyclone.
Det er Cyclone. Lægen har lige givet tegn.
- Så må I godt slå til. - Modtaget.
Vi har Cyclone! Jeg gentager: Vi har Cyclone. Han lever.
Yes!
Okay. Tak.
- Hallo? - De har ham. Alt er godt.
- Det var godt. - Det er takket være Dem.
Vi ses på kontoret. Jeg kommer tidligt ind.
- Hvad laver du? - Jeg taler lige i telefon.
Du vækkede mig.
- Har du ikke sovet? - Nej.
- Du ser ikke for godt ud. - Det er arbejdet.
Ikke kun. Du er blevet ældre.
Okay...
Nadia El Mansour sidder formentlig i et hemmeligt syrisk fængsel i Iran.
Hun kunne vel være i den iranske sikkerhedstjenestes varetægt.
Vi kan undersøge sagen nærmere, men vi kan ikke prøve at befri hende.
Vi kunne forhandle.
Vi er i dialog med iranerne, men endnu ikke med syrerne.
Og vær vis på, at vi ikke har tænkt os at lade en fransk overløber -
- etablere forbindelsen til Syrien for os.
Forstår du det?
Dit tilbud var useriøst.
- Har De et modtilbud? - Ja, det har jeg.
Du tager hjem, går tilbage på arbejde -
- fortsætter med at vække respekt og beundring hos dine overordnede.
Ifølge fru Balmes er du en stor kanon.
Du rykker opad i hierarkiet og får en vigtig stilling.
Vigtig nok til, at du kan udvide dit ansvarsområde.
Og du vil jævnligt udpege de kolleger -
- der skal komme over og arbejde for os.
Det var det samme, du gjorde for DGSE i Syrien, ikke?
Danske tekster: Carine Høgsberg Plath - Subline